3.+Conductisme

=Conductisme =

= = toc

El conductisme és una disciplina que s'interessa només pel comportament. Els conductistes no creuen gaire que el coneixement sigui un aspecte fonamental del desenvolupament humà i que, per tant, els canvis en la conducta siguin un reflex dels canvis a nivell cognitiu. És a dir, l’ésser humà es limita a reaccionar davant l’ambient extern.



1. Característiques del conductisme

 * Una característica general, amb alguna excepció, del pensament teòric dels investigadors conductistes és que no estan interessats pels factors mentals interns. Només creuen en els factors extern, ja que són els únics que vertaderament es poden observar.
 * L'**evolució** de les persones està relacionada amb els seus **aprenentatges**, de tal forma que el desenvolupament actual no és més que la suma de tots els aprenentatges que han tingut lloc en aquella persona fins ara, sense tenir en compte els aspectes innats que poden influir sobre aquest.
 * El desenvolupament humà és com una cosa mecànica i determinada, cada vegada que es produeix un **estímul** de l’ambient, l’organisme respon passivament donant una **resposta** que prèviament ha après.
 * //**Condicionament clàssic**//: és el mecanisme més simple pel qual els éssers vius poden aprendre relacions entre estímuls i canviar la seva conducta en conformitat amb això. És un tipus especial d'aprenentatge associatiu.
 * //**Condicionament operant**//: davant d'una determinada situació, l'individu duu a terme una conducta, la qual té com a conseqüència un estímul reforçador. En un primer moment, la resposta és independent de l'estímul-reforç posterior. El condicionament consisteix a establir una associació entre aqueixa resposta i el seu reforç corresponent.

media type="youtube" key="IteGZg2fWuY?fs=1" height="385" width="480" align="center"

2. Autors representatius


Ivan Pavlov (1849-1936) fou un fisiòleg i psicòleg rus guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1904. Va ser el primer a descriure el fenomen ara conegut com a condicionament clàssic en experiments amb gossos. Pàvlov investigà el sistema gàstric en els gossos, i les seves manifestacions externes en forma de salivació, arribant a mesurar la gana dels gossos mesurant la quantitat de saliva que aquests generaven després d'una carència d'aliments. Observà que els gossos tendien a salivar abans que l'aliment entrés realment en les seves boques, amb la qual cosa, al no observar cap explicació fisiològica per a tal fenomen començà a parlar de "secreció psíquica".



John Broadus Watson (1878-1958) va ser un dels psicòlegs americans més importants del segle XX. Watson va ser un dels fundadors del conductisme i un dels seus trets fonamentals és l’afirmació que la psicologia només pot tractar el que és observable. Amb el seu conductisme, Watson posà l'èmfasi en el comportament extern de les persones i les seves reaccions en determinades situacions, més que en l'estat intern i mental d'aquestes.



B. F. Skinner (1904-1990) Va ser un dels principals exponents del conductisme radical, que per mitjà de l'estudi de les tècniques de modificació de la conducta, pretenia la unificació del conductisme animal amb el conductisme humà, és a dir, tant sers humans com animals tenen les mateixes lleis o normes a l'hora de desenvolupar les seues conductes. Les parts importants de la seva teoria van ser incloure dins del condicionament els conceptes de: càstig, reforç positiu, reforç negatiu, i el seu efecte conductual.



3. Objectius educatius
L'objectiu d'aprenentatge és que l'alumne doni una resposta quan rep un estímul. Aquesta resposta es pot veure reforçada de manera positiva (recompensa) o negativa (càstig). L'aprenentatge es basa en canvis de conducta externs, no en els processos mentals de l'alumne que serien interns. No es tenen en compte els coneixements previs de l'alumnat, solament s'avalua la seva conducta i les seves respostes externes i tot es fa en base a l'esquema d'estímul-resposta. Els procés d'aprenentatge seria el següent i s'aniria produint de manera repetitiva:

1. ESTÍMUL 2. RESPOSTA 3. REFORÇ 3.1 REFORÇ POSITIU 3.2 REFORÇ NEGATIU

4. Rol de l'estudiant
En aquesta teoria d'aprenentatge el rol de l'estudiant és passiu, no és el protagonista. El mestre dóna un estímul i l'alumne es limita a respondre. L'alumne és recompensat o castigat i en funció d'això es veuran condicionades les seves futures respostes. Per tant, podríem dir que la teoria conductista es basa en l'aprenentatge repetitiu. No es té en compte la diversitat, no s'adapten els objectius que es volen aconseguir.



4.1. Interacció entre estudiants
En aquesta teoria no es dóna importància a la relació i col·laboració entre estudiants. Cada alumne té les seves respostes individuals que no afecten a la resta del grup.

5. Rol del docent
El docent és qui determina l'aprenentatge de l'alumne. Ell decideix què es treballarà sense tenir en compte els interessos de l'alumnat. Es basa en el tipus d'aprenentatge tradicional. El mestre treballa un continguts (estímuls) i l'estudiant dóna una resposta.

5.1. Relació entre docent i alumnes
El docent és el protagonista i l'alumne està subordinat a aquest. La comunicació és unidireccional, el mestre té el domini del procés d'ensenyament. No es tenen en compte les opinions de l'alumnat.

6. Criteris i instruments d'avaluació
Els criteris d'avaluació es basen en fet observables externs. Tal com hem dit el docent dóna un estímul i l'alumne una resposta. Aquesta resposta externa serà el què utilitzarà el docent per portar a terme l'avaluació. No serà un procés continu i tampoc es tindran en compte els coneixements previs de l'alumnat, tan sols els resultats finals obtinguts.

7. Bibliografia
__[|http://www.pensament.com/filoxarxa/filoxarxa/FiloXarxa.htm?http://www.pensament.com/filoxarxa/filoxarxa/gen-9k4v.htm**]__ __[|http://www.xtec.es/~jortiz15/conduct.htm**]__ [] [] []